Щоразу, коли я стою в кабінці для голосування, намагаючись зробити вибір,
я думаю, цей вибір — ще одна причина, щоб обмежити повноваження уряду.
У день виборів у мене є кілька варіантів —
демократ, республіканець,
сьогодні, можливо, ще кандидат від «Руху чаювання»
або якоїсь іншої третьої чи четвертої партії,
але на цьому все.
А що, якби ви так само купували продукти?
Уявіть, що ви можете обрати один з двох або, можливо, трьох кошиків.
У кожному лежать продукти, вибрані кимось іншим.
Я дивлюся на кошик А — добре, мені подобається ананас,
я хотів його придбати, але мені також потрібний рулон паперових рушників,
а в цьому кошику його нема.
У кошику B є рушники, але немає ананаса,
проте є ось цей рожевий крем для гоління, щоб я міг поголити ноги.
Я не хочу його.
У кошику C є набір тестів на вагітність
і всілякі дорогі речі,
яких я не хочу купувати й за які не хочу платити.
Три варіанти вибору.
Як і з голосуванням.
У кабінці для голосування ми можемо вибирати лише з кількох кимось наповнених кошиків —
кандидатів у бюлетені.
Навіть гірше: незалежно від того, який кошик я вибрав,
я змушений купити й з'їсти всі продукти з того кошика,
який вибрала більшість із вас.
Я дійсно не хочу кошик C,
але якщо більшість із вас вибере кошик C,
це той кандидат, якого ми всі отримаємо.
Це ще одна причина для того,
щоб звести участь держави у політичному житті до мінімуму.
В особистому житті ми маємо більше варіантів вибору.